Slovenská obchodná inšpekcia
Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave
Prievozská 32, pošt. prieč. 29, 827 99  Bratislava

Číslo : SK/0904/99/2015Dňa :03.03.2016

     Podľa ustanovenia § 58 ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok), Slovenská obchodná inšpekcia Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave, vo veci odvolania účastníka konania – PLENKALL SK s.r.o., Macharova 1104/3, 851 01  Bratislava, IČO: 46 699 864, kontrola vykonaná v dňoch 18.11.2014 a 13.04.2015 na Inšpektoráte Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj, Prievozská 32, Bratislava,proti rozhodnutiu Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj, č. U/0128/01/2015, zo dňa 26.10.2015, ktorým bola podľa § 23 ods. 2 písm. b/, ba/ bod 4 zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení zákonov v znení účinnom do 31. marca 2015 uložená peňažná pokuta vo výške 6 000,- EUR, slovom: šesťtisíc eur, pre porušenie § 9 ods. 2 písm. a/ i/ v/ w/ x/ y/ vyššie cit. zákona o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení zákonov, podľa § 59 ods. 2 správneho poriadku takto
r o z h o d o l :

Slovenská obchodná inšpekcia Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave odvolanie účastníka konania zamieta a rozhodnutie Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj č. U/0128/01/2015, zo dňa 26.10.2015potvrdzuje.
O d ô v o d n e n i e :

Inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie (ďalej len „SOI“) so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj rozhodnutím uložil účastníkovi konania – PLENKALL SK s.r.o. - peňažnú pokutu vovýške 6 000,-- €, pre porušenie povinností vyplývajúcich z § 9 ods. 2 písm. a), i), v), w), x), y)zákona č. 129/2010 Z.z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení účinnom do 31. marca 2015 (ďalej len „zákon o spotrebiteľských úveroch“). Inšpektormi SOI bolo pri kontrole vykonanej dňa 18.11.2014 a dňa 13.04.2015 na Inšpektoráte SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj zistené, že účastník konania porušil povinnosť uviesť v zmluve o spotrebiteľskom úvere zákonom predpísané náležitosti, keď v jednom prípade neuviedol druh spotrebiteľského úveru; úrokovú sadzbu spotrebiteľského úveru; informáciu o možnosti mimosúdneho riešenia sporov zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere; právo na odstúpenie od zmluvy o spotrebiteľskom úvere, lehotu, počas ktorej možno toto právo uplatniť, a ďalšie podmienky jeho vykonania vrátane informácie o povinnosti spotrebiteľa zaplatiť čerpanú istinu a príslušný úrok podľa § 13 ods. 3, ako aj o výške úroku za deň alebo o spôsobe jeho výpočtu; názov a adresu príslušného kontrolného orgánu podľa § 23 zákona o spotrebiteľských úveroch; priemernú hodnotu RPMN na príslušný spotrebiteľský úver platnú ku dňu podpisu zmluvy o spotrebiteľskom úvere, zverejnenú podľa § 21 ods. 2 za príslušný kalendárny štvrťrok a v druhom prípade neuviedol informáciu o možnosti mimosúdneho riešenia sporov zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere; priemernú hodnotu RPMN na príslušný spotrebiteľský úver platnú ku dňu podpisu zmluvy o spotrebiteľskom úvere, zverejnenú podľa 
§ 21 ods. 2 za príslušný kalendárny štvrťrok.
Proti rozhodnutiu o uložení pokuty podal účastník konania odvolanie.
Odvolací orgán podľa § 59 ods. 1 správneho poriadku preskúma napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu; ak je to nevyhnutné, doterajšie konanie doplní, prípadne zistené vady odstráni. Podľa ods. 2 ak sú pre to dôvody, odvolací orgán rozhodnutie zmení alebo zruší, inak odvolanie zamietne a rozhodnutie potvrdí.
Povinnosťou účastníka konania ako veriteľa bolo rešpektovať povinnosť v zmysle cit. zákona a v každej zmluve o spotrebiteľskom úvere uviesť náležitosti ako druh spotrebiteľského úveru; úrokovú sadzbu spotrebiteľského úveru; informáciu o možnosti mimosúdneho riešenia sporov zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere;právo na odstúpenie od zmluvy o spotrebiteľskom úvere, lehotu, počas ktorej možno toto právo uplatniť, a ďalšie podmienky jeho vykonania vrátane informácie o povinnosti spotrebiteľa zaplatiť čerpanú istinu a príslušný úrok podľa § 13 ods. 3, ako aj o výške úroku za deň alebo o spôsobe jeho výpočtu; názov a adresu príslušného kontrolného orgánu podľa § 23 zákona o spotrebiteľských úveroch; priemernú hodnotu RPMN na príslušný spotrebiteľský úver platnú ku dňu podpisu zmluvy o spotrebiteľskom úvere, zverejnenú podľa § 21 ods. 2 za príslušný kalendárny štvrťrok; čo účastník konania porušil.
	Inšpektormi SOI boli v súvislosti so šetrením podnetu č. 1098/2014 uskutočnené v sídle Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj kontroly, počas ktorých bolo preverované dodržanie povinností vyplývajúcich zo zákona o spotrebiteľských úveroch zo strany účastníka konania ako veriteľa. Výsledok z vykonaných kontrol je popísaný v inšpekčnom zázname z kontroly zo dňa 18.11.2014 a v inšpekčnom zázname z kontroly zo dňa 13.04.2015.
	V danom prípade bolo zistené, že účastník konania v pozícii veriteľa uzatvoril so spotrebiteľkou p. K. G. B., bytom ...Zmluvu o úvere k žiadosti č. 1008008815 zo dňa 16.10.2013 s výškou úveru 900,- €, ktorá mala byť splatená 48 mesačnými splátkami vo výške 42,56 €, celková splatená hodnota 2.042,88 € (ďalej len „Zmluva č.1008008815“). Podľa Žiadosti 
č. 1008008815 podanej dňa 04.09.2013 vyplýva, že úver bol žiadaný v súvislosti s úhradou nákladov za nehnuteľnosť, kde spotrebiteľka bývala. Zmluva č.1008008815 však neobsahovala náležitosti v zmysle zákona o spotrebiteľských úveroch:
-	druh spotrebiteľského úveru;
-	úrokovú sadzbu spotrebiteľského úveru;
-	informáciu o možnosti mimosúdneho riešenia sporov zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere;
-	právo na odstúpenie od zmluvy o spotrebiteľskom úvere, lehotu, počas ktorej možno toto právo uplatniť, a ďalšie podmienky jeho vykonania vrátane informácie o povinnosti spotrebiteľa zaplatiť čerpanú istinu a príslušný úrok podľa § 13 ods. 3, ako aj o výške úroku za deň alebo o spôsobe jeho výpočtu;
-	názov a adresu príslušného kontrolného orgánu podľa § 23 zákona o spotrebiteľských úveroch; právo na splatenie spotrebiteľského úveru pred lehotou splatnosti;
-	priemernú hodnotu RPMN na príslušný spotrebiteľský úver platnú ku dňu podpisu zmluvy o spotrebiteľskom úvere, zverejnenú podľa § 21 ods. 2 za príslušný kalendárny štvrťroka.
Uvedeným konaním došlo k porušeniu § 9 ods. 2 písm. a), i), v), w), x), y) zákona o spotrebiteľských úveroch.
Pri výkone kontroly bolo ďalej zistené, že účastník konania v pozícii veriteľa uzatvoril so spotrebiteľkou p. K. G. B., bytom ...Zmluvu o úvere k žiadosti č. 1008009351 zo dňa 14.04.2014 s výškou úveru 3.500,- €, ktorá mala byť splatená 48 mesačnými splátkami vo výške 169,90 €, celková splatená hodnota 8.155,20 € (ďalej len „Zmluva č.1008009351“). Zmluvač.1008009351 však neobsahovala náležitosti v zmysle zákona o spotrebiteľských úveroch:
-	informáciu o možnosti mimosúdneho riešenia sporov zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere;
-	 priemernú hodnotu RPMN na príslušný spotrebiteľský úver platnú ku dňu podpisu zmluvy o spotrebiteľskom úvere, zverejnenú podľa § 21 ods. 2 za príslušný kalendárny štvrťroka.
Uvedeným konaním došlo k porušeniu § 9 ods. 2 písm. v), y) zákona o spotrebiteľských úveroch.
Za zistený nedostatok účastník konania ako veriteľ v zmysle § 2 písm. b) zákona o spotrebiteľských úveroch v plnom rozsahu zodpovedá.
	Vo svojom odvolaní bol účastník konania toho názoru, že SOI svojím rozhodnutím nerešpektovala § 2 písm. a) zákona o spotrebiteľských úveroch a následne § 2 ods. 2písm. b) zákona č. 513/1991 Z. z. Obchodný zákonník (ďalej len „Obchodný zákonník“), kde je jasne definovaný podnikateľský subjekt. Poukázal na skutočnosť, že osoba, ktorej poskytli úver, sa jednoznačne a nespochybniteľne preukázala, že je osobou, ktorá spĺňa náležitosti na podnikanie podľa živnostenského zákona a tak nie je spotrebiteľom v zmysle § 2 písm. a) zákona o spotrebiteľských úveroch. Poukázal aj na definíciu spotrebiteľa podľa § 2 písm. a) zákona 
č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa (ďalej len „zákon o ochrane spotrebiteľa“). Vo svojom rozhodnutí mala SOI postupovať nesprávne už v úvode rozhodnutia, kde uviedla, že vec posudzuje podľa zákona o spotrebiteľských úveroch účinnom od 31. marca 2015. Upozornil, že žiaden zákon nepôsobí retrospektívne a tak je nutné postupovať podľa znenia zákonov platných v čase, kedy došlo k vyhotoveniu a podpisu uvedených dokumentov. Ak SOI posudzuje živnostníkov ako spotrebiteľov v zmysle zákona o spotrebiteľských úveroch, porušuje priamo ustanovenie tohto zákona. V tejto súvislosti zdôraznil, že živnostník má úplné iné postavenie, má úplne inú právnu ochranu a má takisto aj iné zákonné povinnosti na rozdiel od osoby, ktorá je v zamestnaneckom pomere. Ak by p. K. G. B., bola posudzovaná ako zamestnanec a bola by teda spotrebiteľom, musela by mať uzatvorenú pracovnú zmluvu ako fyzická osoba nepodnikateľ s podnikateľským subjektom na základe živnostenského listu. To, že bola táto osoba identifikovaná dátumom narodenia a ostatnými osobnými údajmi má význam pre účastníka konania len z dôvodu lepšej identifikácie. Okrem iného SOI poukázala aj na porušenie zákona v tom, že v zmluve o úvere je nesprávne vyčíslená hodnote RPMN. V tomto prípade došlo podľa účastníka konania k nesprávnemu výkladu. V tejto súvislosti účastník konania uviedol, že ak by aj došlo k porušeniu v uvedenej sadzbe RPMN, SOI neuviedla výpočet, podľa ktorého došla k záveru, že RPMN bola chybná. Upozornil, že v bežnej praxi sa používa viacero výpočtov a tak nie je jasné, podľa akého postupovala SOI. Ďalej účastník konania upozornil, že spotrebiteľka podala podnet na spoločnosť PLENKALL a.s. IČO: 36 706 639, avšak SOI začala správne konanie voči spoločnosti PLENKALL SK s.r.o. IČO: 46 699 864. SOI začala konanie voči úplne inému subjektu ako je uvedené v podnete. Všetky porušenia, ktorých sa mal dopustiť účastník konania sú podľa jeho názoru irelevantné, nakoľko zo strany SOI došlo k nesprávnemu výkladu niekoľkých zákonov. Ak došlo k uzatvoreniu zmluvy podľa Obchodného zákonníka medzi podnikateľskými subjektmi, nemôže SOI svojvoľne zmeniť výklad zákona o spotrebiteľských úveroch a úplne opomenúť § 2 písm. a) cit. zákona. Ak SOI živnostníka nepovažuje za podnikateľský subjekt, tak potom sa jedná o nerešpektovanie aj živnostenského zákona a zákona o ochrane spotrebiteľa. K výhrade SOI týkajúcej sa neposkytnutia v zmluvách informácie o možnosti mimosúdneho riešenia sporov zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere poukázal účastník konania na § 3 písm. t) zákona č. 102/2014 s tým, že ponechali rozhodovanie výhradne na súdy Slovenskej republiky. V zákone 102/2014 Z.z. sa uvádza povinnosť uviesť možnosť mimosúdneho riešenia, ak sa k tomu predávajúci, v tomto prípade poskytovateľ úveru, zaviazal. Poskytovateľ sa k takémuto riešeniu sporu nezaviazal. Podotkol tiež, že spoločnosť PLENKALL a.s. sa významnou mierou podieľala na informovaní slovenskej spoločnosti pri zavádzaní meny euro na Slovensku v spolupráci s NBS, čo len nasvedčuje tomu, že zákony a financie neberú na ľahkú váhu, práve naopak. Tiež dal do pozornosti, že spoločnosť PLENKALL a.s. bola ocenená certifikátom vysokej dôveryhodnosti za rok 2013, čo opäť podčiarkuje serióznosť spoločnosti. Záverom zhrnul, že úver bol poskytnutý medzi podnikateľskými subjektmi a jedná sa výhradne o obchodnoprávny vzťah. Sankcia bola udelená na základe nesprávne vyhodnotených faktoch a rozhodnutie považuje účastník konania za rozporné s platnými právnymi predpismi.
	K tomu odvolací orgán uvádza, že účastník konania v podanom odvolaní neuviedol žiadne skutočnosti majúce vplyv na zmenu alebo zrušenie napadnutého rozhodnutia v odvolacom konaní.
Odvolací orgán sa oboznámil s obsahom administratívneho spisu prislúchajúceho k predmetnému rozhodnutiu a má za to, že správny orgán prvého stupňa konanie účastníka konania správne právne posúdil ako rozporné so zákonom o spotrebiteľských úveroch. Zároveň, po preskúmaní obsahu napadnutého rozhodnutia odvolací orgán zistil, že správny orgán prvého stupňa sa dostatočným spôsobom vyrovnal s tvrdeniami účastníka konania, ktoré vyplývali z obsahu daného administratívneho spisu, s ktorými sa odvolací orgán stotožňuje, pričom po preskúmaní napadnutého rozhodnutia jeho nezákonnosť nezistil.
Podľa § 1 ods. 2 zákona o spotrebiteľských úveroch (v znení účinnom v čase uzavretia zmlúv), spotrebiteľským úverom na účely tohto zákona je dočasné poskytnutie peňažných prostriedkov na základe zmluvy o spotrebiteľskom úvere vo forme pôžičky, úveru, odloženej platby alebo obdobnej finančnej pomoci poskytnutej veriteľom spotrebiteľovi.
Podľa § 2 písm. a) cit. zákona (v znení účinnom v čase uzavretia zmlúv) sa na účely tohto zákona rozumie spotrebiteľom fyzická osoba, ktorá nekoná v rámci predmetu svojho podnikania alebo povolania.
Podľa § 2 písm. b) cit. zákona (v znení účinnom v čase uzavretia zmlúv), na účely tohto zákona sa rozumie veriteľom fyzická osoba alebo právnická osoba, ktorá ponúka alebo poskytuje spotrebiteľský úver v rámci svojej podnikateľskej činnosti.
V zmysle § 9 ods. 2 zákona o spotrebiteľských úveroch (v znení účinnom v čase uzavretia zmlúv), zmluva o spotrebiteľskom úvere okrem všeobecných náležitostí podľa Občianskeho zákonníka musí obsahovať tieto náležitosti:
a) druh spotrebiteľského úveru,
i) úrokovú sadzbu spotrebiteľského úveru,
v) informáciu o možnosti mimosúdneho riešenia sporov zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere,
w) právo na odstúpenie od zmluvy o spotrebiteľskom úvere, lehotu, počas ktorej možno toto právo uplatniť, a ďalšie podmienky jeho vykonania vrátane informácie o povinnosti spotrebiteľa zaplatiť čerpanú istinu a príslušný úrok podľa § 13 ods. 3, ako aj o výške úroku za deň alebo o spôsobe jej výpočtu,
x) názov a adresu príslušného kontrolného orgánu podľa § 23,
y) priemernú hodnotu ročnej percentuálnej miery nákladov na príslušný spotrebiteľský úver platnú k dňu podpisu zmluvy o spotrebiteľskom úvere, zverejnenú podľa § 21 ods. 2 za príslušný kalendárny štvrťrok.
	V zmysle ustanovenia § 9 ods. 7 zákona o spotrebiteľských úveroch (v znení účinnom v čase uzavretia zmlúv), sa veriteľovi alebo finančnému agentovi zakazuje predkladať spotrebiteľovi návrhy zmlúv, ktorých zrejmým účelom je obchádzanie ustanovení tohto zákona; za takéto konanie sa považuje aj to, že sa čerpanie finančných prostriedkov alebo zmluvy o spotrebiteľskom úvere zahrnú do zmlúv o úvere, ktorých povaha alebo účel by umožnili vyhnúť sa uplatňovaniu tohto zákona. Ak veriteľ využil omyl spotrebiteľa a použil zmluvné podmienky, ktorými vylúčil aplikáciu ustanovení vzťahujúcich sa na spotrebiteľské úvery, považuje sa zmluva za zmluvu o spotrebiteľskom úvere, ak veriteľ nepreukáže, že nemal úmysel obísť tento zákon.
	Osobitná právna úprava uvedená v zákone o spotrebiteľských úveroch v plnej miere premieta požiadavky Smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS (ďalej len „Smernica“). Spotrebiteľovi je uvedeným osobitným zákonom poskytnutá v súlade s príslušnými normami európskeho práva zvýšená ochrana ešte pred podpisom samotnej zmluvy (prostredníctvom predzmluvného formulára o zmluvných podmienkach je stanovená povinnosť informovať spotrebiteľa o podmienkach a nákladoch spojených s úverom a o základných povinnostiach), v štádiu uzatvárania zmluvy o spotrebiteľskom úvere a jej plnenia. Význam použitia osobitnej úpravy poskytujúcej dostatočnú mieru ochrany spotrebiteľom pri poskytovaní spotrebiteľských úverov sa premietol o. i. aj do výslovného taxatívneho výpočtu podstatných náležitostí zmluvy o spotrebiteľskom úvere. Vzhľadom na koncepciu zákona o spotrebiteľských úveroch je práve veriteľ povinný vo vzťahu k spotrebiteľovi vychádzať z ochrany poskytnutej osobitnými právnymi predpismi a pristúpiť k vyňatiu z tejto ochrany len v prípadoch odôvodnených a dostatočne preukázaných.
	Odvolací orgán sa stotožňuje so záverom správneho orgánu prvého stupňa, že dotknuté zmluvy boli uzatvorené medzi účastníkom konania ako veriteľom a p. Katarínou G. B. ako spotrebiteľkou. Samotná skutočnosť, že účastník konania predmetné zmluvy kvalifikoval ako zmluvný typ, ktorý spadá do režimu Obchodného zákonníka (napriek tomu, že vzhľadom na právne postaveniep. K. G. B. ako spotrebiteľky mali byť uzatvorené v zmysle zákona o spotrebiteľských úveroch), nezbavuje účastníka konania povinností, ktoré mu ako veriteľovi vyplývajú zo zákona o spotrebiteľských úveroch. Uvedená povinnosť zo strany účastníka konania splnená nebola, nakoľko predmetné zmluvy neobsahovali všetky zákonom o spotrebiteľských úveroch predpísané náležitosti. Účastník konania sa nemôže zbaviť zodpovednosti za protiprávne konanie uvedené vo výrokovej časti napadnutého rozhodnutia tvrdením o tom, že zmluvy boli uzatvorené v režime Obchodného zákonníka. Orgán dozoru neakceptuje tvrdenie účastníka konania o tom, že p. K. G. B. boli úvery poskytnuté ako podnikateľke. Uvedený záver podporuje aj samotná identifikácia zmluvných strán v Zmluve o úvere č. 1008008815 a Zmluve o úvere č. 1008009351, kde je p. K. G. B. ako príjemca úveru identifikovaná menom a priezviskom ako občan SR, dátumom narodenia, rodným číslom a trvalým pobytom (v prípade Zmluvy o úvere k žiadosti č. 1008009351 aj číslom občianskeho preukazu). Až v časti týkajúcej sa údajov o zamestnávateľovi je uvedené SZČO –.... Samotné čestné vyhlásenia k vyššie uvedeným zmluvám, na ktoré účastník konania poukazoval, slúžia veriteľovi zjavne na preukázanie príjmu žiadateľa o úver. V týchto je p. K. G. B. opäť identifikovaná menom a priezviskom, trvalým pobytom, dátumom narodenia, kde je uvedené v bode 1. mám príjem z: (v prípade TPP uviesť zamestnávateľa, v prípade živnosti IČO a predmet činnosti; v bode 1.a je ako zdroj príjmu uvedené SZČO – .... Z predmetných vyhlásení a z nich poskytnutých údajov nie je možné automaticky prijať záver o tom, že p. K. G. B. si úvery zobrala ako podnikateľský subjekt v rámci predmetu svojho podnikania. Obdobne ako v prípade osôb zamestnaných na pracovnú zmluvu, ktoré svoj stály príjem preukazujú uvedením zamestnávateľa, príp. pracovnou zmluvou a pod., tak aj fyzická osoba majúca príjem zo samostatnej zárobkovej činnosti musí na účely schválenia úveru tento preukázať. Nakoľko pri samostatne zárobkovo činnej osobe je zrejmé, že táto nie je v pracovnoprávnom alebo obdobnom právnom vzťahu so zamestnávateľom (viď. zákon č. 311/2001 Z.z. Zákonník práce a zákonč. 124/2006 Z. z. o bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci a o zmene a doplnení niektorých zákonov), je logické, že ako zdroj svojho príjmu uvedie činnosť ako samostatne zárobkovo činná osoba (pokiaľ nie je súbežne aj zamestnancom). V nadväznosti na uvedené, si orgán dozoru dovoľuje poukázať na bežnú prax v zmysle ktorej v prípade, ak dochádza k uzatvoreniu zmluvného vzťahu medzi dvoma podnikateľskými subjektmi a v prípadoch, ak je jedným z nich fyzická osoba ako samostatne zárobkovo činná osoba, je všeobecne zaužívané, že táto je v predmetnom právnom úkone identifikovaná práve údajmi vzťahujúcimi sa k jej podnikateľskej činnosti, a to s použitím pojmovvzťahujúcich sa k tejto činnosti, najmä obchodným menom, miestom podnikania, identifikačným číslom atď. a nie označením samostatne zárobkovo činnej osoby ako podnikateľa uvedením mena a priezviska, miesta trvalého pobytu, rodného čísla a dátumu narodenia (príp. čísla občianskeho preukazu), hoci sú niektoré údaje rovnaké. Zároveň, zo Žiadosti č. 1008008815 vyplýva, že p. K. G. B. úver potrebovala v súvislosti s nákladmi na nehnuteľnosť, kde bývala. Odvolací orgán si dovoľuje upozorniť, že zo žiadnych dokumentov vyššie uvedených nevyplýva, že p. K. G. B. o predmetné úvery žiadala ako podnikateľský subjekt v súvislosti s predmetom svojho podnikania alebo povolania, resp. že v prípade Zmluvy o úvere č. 1008008815 a Zmluvy o úvere 
č. 1008009351 vystupovala ako podnikateľka. Zo Zmluvy o úvere č. 1008008815 a Zmluvy o úvere č. 1008009351 taktiež nevyplýva účel uzavretia zmluvy o úvere či jej plnenia (zo Zmluvy o úvere k žiadosti č. 1008009351 vyplýva, že sa jednalo o bezúčelový úver). K uvedenému si odvolací orgán dovoľuje citovať z judikatúry, podľa ktorej „...veriteľa úveru nemôže zbaviť povinnosti učiniť zadosť aj ustanoveniam zákona o spotrebiteľskom úvere to, že v zmluve o úvere neuvedie účel, za ktorým sa úver poskytuje a že dôkazné bremeno na preukázanie toho, že úver bol poskytnutý na výkon zamestnania, povolania alebo podnikania úverového dlžníka ťaží toho, kto tvrdí takúto výnimku (majúcu za následok potrebu kvalifikácie úveru za tzv. iný a teda nespotrebiteľský úver majúci sa takto riadiť výlučne úpravou v zmluve  a Obchodnom zákonníku), tedaveriteľa. ...skoršie závery je zrejme žiadúce  doplniť (a to i s prihliadnutím k možnému výskytu zastierania skutočného účelu uzavretia zmlúv, ich subjektov či pohnútok takých subjektov inými nasvedčujúcimi nespotrebiteľskému charakteru vzťahu) tak, že i v prípade pochybností o tom, či ide o spotrebiteľskú zmluvu (vzťah) má dôkazné bremeno na preukázanie nespotrebiteľského charakteru zmluvy dodávateľ (veriteľ) a že existujúce pochybnosti treba odstrániť spôsobom známym pre dôkazné konanie, čo znamená, že aj nespotrebiteľský charakter zmluvy musí byť preukázaný bezpečne – spôsobom nevzbudzujúcim odôvodnené pochybnosti. Ak potom z už uvedeného vyššie vyplýva, že výkon povolania (ako účel uzavretia zmluvy či jej plnenia) je z hľadiska stotožnenia konania odberateľa s predmetom jeho obchodnej alebo inej podnikateľskej činnosti najproblematickejší, totožnosť však reálne prichádza do úvahy len v prípade tzv. podnikateľských povolaní, namieste je i ďalší záver a to ten, že bezpečným preukázaním nemôže byť (nie je) len všeobecný údaj o uzavretí zmluvy (poskytnutí úveru) na výkon povolania, ktorý neposkytuje odpoveď na  otázku, aké je povolanie odberateľa a aký konkrétny súvis s takýmto povolaním či predmetom činnosti odberateľa vôbec uzavretie príslušnej zmluvy má.
	Z uvedeného má odvolací orgán jednoznačne za to, že v danom prípade sa jednalo o spotrebiteľské zmluvy, účastník konania neosvedčil nespotrebiteľský charakter uzavretých zmlúv, a teda bol pri uzatváraní predmetných zmlúv povinný dodržiavať právnu úpravu vyplývajúcu zo zákona o spotrebiteľských úveroch, pričom uvedená povinnosť splnená nebola, nakoľko predmetné zmluvy neobsahovali všetky zákonom o spotrebiteľských úveroch predpísané náležitosti. Účastník konania sa nemôže zbaviť zodpovednosti za protiprávne konanie uvedené vo výrokovej časti napadnutého rozhodnutia opieraním sa (iba) o skutočnosť, že zmluvy boli uzatvorené podľa Obchodného zákonníka a v častiach o zamestnávateľovi dlžníka bolo uvedené jeho IČO. Tak ako správny orgán prvého stupňa, ani odvolací orgán neakceptuje tvrdenie účastníka konania, že ak p. K. G. B. deklarovala príjem ako živnostník, bola posudzovaná ako živnostník. Skutočnosť, že p. K. G. B. je samostatne zárobkovo činná osoba predsa nemôže bez ďalšieho znamenať, že predmetné úvery jej boli poskytnuté ako podnikateľke, teda nie ako súkromnej fyzickej osobe, spotrebiteľke, ktorá svoj príjem deklarovala prehlásením o tom, že je samostatne zárobkovo činnou osobou. Ak by sa totiž uplatnilo tvrdenie účastníka konania o tom, že nakoľko osoba deklaruje príjem ako živnostník,je preto posúdená ako živnostník – podnikateľ, uvedené by mohlo smerovať k neakceptovateľnému záveru, v zmysle ktorého by si fyzická osoba, ktorá si zarába na živobytie ako samostatne zárobkovo činná osoba, nemohla zobrať úver ako spotrebiteľ (fyzická osoba). Vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti má orgán dozoru za to, že p. K. G. B. vystupuje v predmetných zmluvných vzťahoch s účastníkom konania ako spotrebiteľka.
	Pokiaľ ide o tvrdenie, že SOI mala postupovať nesprávne už v úvode rozhodnutia, kde uviedla, že vec posudzuje podľa zákona o spotrebiteľských úveroch účinnom od 31. marca 2015, odvolací orgán dáva do pozornosti, že v úvode rozhodnutia je uvedené „...v znení účinnom do 31. marca 2015“, čím uvedenú námietku považuje odvolací orgán za bezpredmetnú. Ďalej účastník konania namietal, že SOI poukázala aj na porušenie zákona v tom, že v zmluve o úvere je nesprávne vyčíslená hodnota RPMN, kde došlo podľa účastníka konania k nesprávnemu výkladu. Odvolací orgán uvádza, že nesprávne vyčíslenie RPMN nie je predmetom tohto správneho konania. K námietke účastníka konania, že spotrebiteľka podala podnet na spoločnosť PLENKALL a.s. IČO: 36 706 639, avšak SOI začala správne konanie voči spoločnosti PLENKALL SK s.r.o. IČO: 46 699 864 odvolací orgán uvádza, že aj túto považuje za bezpredmetnú, nakoľko spotrebiteľka ku svojmu podnetu priložila aj zmluvy, ku ktorým podnet smeroval a v týchto bola ako poskytovateľ úveru identifikovaná spoločnosť PLENKALL SK s.r.o., adresa Macharova 1104/3, 851 01Bratislava, IČO: 46 699 864, teda účastník konania. Čo sa týka poukázania účastníka konania v súvislosti s namietaným nedostatkom neposkytnutia v zmluvách informácie o možnosti mimosúdneho riešenia sporov zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere podľa § 9 ods. 2 písm. v) zákona o spotrebiteľských úveroch, na § 3 písm. t) zákona č. 102/2014 Z.z. s tým, že ponechali rozhodovanie výhradne na súdy Slovenskej republiky, považuje odvolací orgán uvedené za irelevantné. Splnenie povinnosti obligatórne vyplývajúcej zo zákona o spotrebiteľských úveroch nie je možné nahradiť s odvolaním sa na obdobnú povinnosť stanovenú v inom zákone, ktorý sa na spotrebiteľské úvery a účastníka konania ako veriteľa naviac ani nevzťahuje (§ 2 ods. 1 
písm. c) zákona č. 102/2014 Z.z.), resp. jednostrannou výhradou zo strany účastníka konania o ponechaní rozhodovania na súdy Slovenskej republiky.Ostatné skutočnosti uvádzané účastníkom konania nebolo možné zohľadniť ako dôvody, ktoré by zbavovali účastníka konania jeho objektívnej zodpovednosti za kontrolou zistené porušenie zákonom stanovených povinností.
	V súvislosti s konaním účastníka konania si odvolací orgán dovoľuje osobitne upozorniť na znenie § 11 ods. 1 a) až d) zákona o spotrebiteľských úveroch(v znení účinnom v čase uzavretia zmlúv), v zmysle ktorého poskytnutý spotrebiteľský úver sa považuje za bezúročný a bez poplatkov, ak
	a) zmluva o spotrebiteľskom úvere nemá písomnú formu podľa § 9 ods. 1,
	b) zmluva o spotrebiteľskom úvere neobsahuje náležitosti podľa § 9 ods. 2 písm. a) až k), r) a y),
	c) zmluva o spotrebiteľskom úvere formou povoleného prečerpania, ktorý sa musí splatiť na požiadanie alebo do troch mesiacov, neobsahuje náležitosti podľa § 10 ods. 1 alebo
	d) v zmluve o spotrebiteľskom úvere je uvedená nesprávne ročná percentuálna miera nákladov v neprospech spotrebiteľa.
Tým, že v prípade vyššie uvedených zmlúv sa jednalo o spotrebiteľské úvery, poskytnutý úver sa vzhľadom na zistené nedostatky v oboch prípadoch mal považovať ex lege za bezúročný a bez poplatkov a spotrebiteľka mala povinnosť vrátiť veriteľovi de facto to, čo v skutočnosti (reálne) od neho dostala (t. j. podľa prvej zmluvy o úvere 900 € a podľa druhej zmluvy o úvere 
1.643,76 €; znížené o 6 už uhradených splátok z prvej zmluvy o úvere 42,56 x 6 = 255,36 €; vychádzajúc z podkladov Žiadosť č. 1008008815 a Žiadosť č. 1008009351), teda spolu 2.288,4 €, avšak v dôsledku (následkom)nerešpektovania spotrebiteľského charakteru zmlúv o úvere účastník konania požadoval od spotrebiteľky vrátiť 8.155,20 € (Výzva na zaplatenie zmenky zo dňa 25.06.2014). Aj v súvislosti s uvedeným vystupuje do popredia práve potreba poskytnúť spotrebiteľovi zvýšenú ochranuv spotrebiteľských úverových vzťahoch. V súvislosti s „vymáhaním predmetnej pohľadávky“ sa účastník konania dokonca obrátil na súd, kedy bol z jeho strany dňa 6.10.2014 podaný Návrh na vydanie zmenkového platobného rozkazu zo dňa 03.10.2014 na sumu 7.935,20 so 6 % úrokom z omeškania a dňa 11.11.2014 bolo účastníkom konania na polícii podané oznámenie pre podozrenie zo spáchania trestného činu úverového podvodu, poškodzovania veriteľa a znevýhodnenia veriteľa. Odvolací orgán tým nepopiera právo účastníka konania obrátiť sa na orgány činné v trestnom konaní, avšak vzhľadom na povinnosť vyplývajúcu mu priamo z § 7 zákona o spotrebiteľských úveroch je práve účastník konania ten, ktorý má pri výkone svojej činnosti zachovávať odbornú starostlivosť.
	Ďalej odvolací orgán uvádza, že ukladanie pokút za delikty sa uskutočňuje v rámci úvahy správneho orgánu (tzv. diskrečná právomoc), zákonom dovoleného rozhodovacieho procesu, v ktorom správny orgán v zákonom stanovených limitoch, hraniciach, uplatňuje svoju právomoc a určí výšku sankcie, pričom použitie správnej úvahy musí byť v súlade so zásadami tohto logického uvažovania a rozhodnutie, ktoré je výsledkom tohto procesu (uváženia), musí byť aj zdôvodnené. Správny orgán svoju diskrečnú právomoc použil v rámci zákonného rámca (pokuta bola uložená vo výške 6000 eur, pričom maximálne možno pokutu podľa § 23 ods. 2 písm. b) uložiť do 70 000 eura pri opakovanom alebo závažnom nedostatku až do výšky 140 000 eur). Z tohto rámca správny orgán nijakým spôsobom nevybočil, inštitút správnej úvahy nezneužil a svoje rozhodnutie dostatočným spôsobom zdôvodnil.
	Pri preskúmavaní výšky pokuty je nutné vychádzať zo základných rovín pôsobenia sankcie, a to individuálnej a generálnej; vzhľadom na uvedené roviny, ako aj funkcie sankcií, má odvolací orgán za to, že pokuta uložená prvostupňovým správnym orgánom nebola uložená v zjavne neprimeranej výške vo vzťahu k spáchanému deliktu a jeho rozsahu, závažnosti, spôsobu spáchania a jeho následkom. Odvolací orgán má za to, že v prípade určenia výšky uloženej pokuty je táto odrazom konkrétneho prípadu a zhodnotenia konkrétnej veci, dá sa povedať individualizujúcim činiteľom. Vo sfére postihovaného subjektu má uložená pokuta plniť úlohu výchovnú, ako aj represívnu, a preto je žiaduce, aby bola cielená v jeho majetkovej sfére. Nemôže sa teda jednať o sankciu v zanedbateľnej výške, inak sa nedá predpokladať, že by plnila svoj účel. Nie zanedbateľná je tiež tá skutočnosť, že uložená pokuta plní preventívnu funkciu aj vo vzťahu k ostatným nositeľom totožných zákonných povinností, u ktorých musí mať silu odradiť od protiprávneho konania. V tejto súvislosti si dovoľuje odvolací orgán dať do pozornosti aj rozhodnutie Krajského súduv Žiline, obdobne aj rozsudok Krajského súdu v Bratislave sp. zn. 1S 184/2011, ktorý bol potvrdený rozsudkom Najvyššieho súdu SR sp. zn. 2Sžo/57/2013.
	Pokiaľ ide o výšku uloženej pokuty, táto je nepochybne výsledkom uváženia zo strany správneho orgánu, odvolací orgán sa teda zaoberal otázkou, či správne uváženie nevybočilo z medzí hľadísk ustanovených zákonom. Odvolací orgán má za to, že správny orgán prvého stupňa rozsah uloženej sankcie náležite odôvodniltak v intenciách ust. § 23 ods. 2 zákona o spotrebiteľských úveroch, ako aj v medziach ust. § 23 ods. 2 písm. b), ba) bod 4. cit. zákona, správny orgán sa pritom vysporiadal so všetkými okolnosťami podstatnými pre posúdenie závažnosti zisteného konania účastníka konania, a tým aj primeranosti uloženej sankcie. Po zvážení všetkých zákonných kritérií a okolností prípadu odvolací orgán dospel k záveru, že pokuta uložená v stanovenej výške je riadne odôvodnená, zodpovedajúca závažnosti konania účastníka konania a tým primeraná, teda odvolací orgán nezistil dôvod na jej zníženie.
	Účastník konania preto plne zodpovedá za protiprávny skutkový stav zistený v čase kontroly SOI a to bez ohľadu na dôvody a skutočnosti, ktoré uviedol vo svojom odvolaní. Odvolací orgán v súvislosti s prejednávaným prípadom uvádza, že spotrebiteľovi, ktorý pridojednávaní úveru vystupuje v slabšej pozícií v porovnaní s poskytovateľom úveru, bolo potrebné v medziach zákona poskytnúť zvýšenú ochranu, keďže vzhľadom na zložitosť problematiky dôveruje poskytovateľovi úveru. Účastník konania však predmetné zmluvy kvalifikoval ako zmluvný typ, ktorý spadá do režimu Obchodného zákonníka (napriek tomu, že sa zmluva vzhľadom na vyššie uvedené mala uzatvoriť v zmysle zákona o spotrebiteľských úveroch), čím znevýhodnil daného spotrebiteľa vo vzťahu k zvýšenej právnej ochrane zabezpečenej právnym režimom zákona o spotrebiteľských úveroch.
	Vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti má odvolací orgán za to, že rozhodnutie správneho orgánu prvého stupňa vychádza zo spoľahlivo zisteného skutkového stavu, správneho právneho posúdenia veci s uvedením správnej úvahy pri použití príslušných právnych predpisov.
	Na základe hore uvedených skutočností pokladá odvolací orgán skutkový stav za spoľahlivo zistený a jeho protiprávnosť za nepochybne preukázanú a preto nezistil v odvolacom konaní dôvod na zmenu alebo zrušenie napadnutého rozhodnutia.
	Podľa § 23 ods. 2 písm. ba) bod 4 zákona č. 129/2010 Z.z. o spotrebiteľských úveroch a iných úveroch a pôžičkách a o zmene a doplnení niektorých zákonov, veriteľovi alebo finančnému agentovi, ktorý poruší povinnosti ustanovené v § 9 a 10 cit zákona, je orgán kontroly oprávnený uložiť mu pokutu do 70 000 eur a pri opakovanom alebo závažnom nedostatku až do výšky 140 000 eur.
	Orgán kontroly pri ukladaní sankcie prihliadal na závažnosť, rozsah, trvanie a následkyprotiprávneho konania s prihliadnutím napovahu zistených nedostatkov, keď konaním účastníka konania došlo k zásahu do ochrany práv spotrebiteľky pri poskytovaní úverov. Porušenie zákonom stanovených povinností spočívalo v tom, že účastník konania uzatvoril so spotrebiteľkou Zmluvu o úvere č. 1008008815 a Zmluvu o úvere č. 1008009351 a tieto podriadil pod režim Obchodného zákonníka, hoci sa v danom prípade jednalo o spotrebiteľku, pričom predmetné zmluvy neobsahovali výpočet vyššie špecifikovaných náležitosti zmluvy o spotrebiteľskom úvere v zmysle zákona o spotrebiteľských úveroch.
	Z hľadiska závažnosti konania správny orgán zohľadnil jeho nebezpečnosť, ktorú vidí v skutočnosti, že neboli v plnej miere zabezpečené práva spotrebiteľa, ktoré mu poskytuje zákon o spotrebiteľských úveroch, v dôsledku čoho došlo k znevýhodneniu predovšetkým vo vzťahu k informáciám, s ktorými je povinný veriteľ oboznámiť spotrebiteľa pred uzavretím zmluvy, vo vzťahu k náležitostiam zmluvy o spotrebiteľskom úvere, k výške odplaty ako aj ku konkrétnym právam spotrebiteľa v zmysle § 13 (právo na odstúpenie od zmluvy o spotrebiteľskom úvere). Zákon o spotrebiteľských úveroch taxatívne vymenúva náležitosti, ktoré musí zmluva o spotrebiteľskom úvere obsahovať. Požiadavka zákonom stanovených náležitostí zmluvy o spotrebiteľskom úvere má kľúčový význam pre napĺňanie obsahu spotrebiteľom poskytovanej ochrany v zmysle zákona o spotrebiteľských úveroch. Zásadný význam náležitostí spotrebiteľských zmlúv spočíva predovšetkým v poskytnutí spotrebiteľovi dostatočného množstvo informácií o podmienkach úveru, nákladoch a záväzkoch, ktoré z neho vyplývajú. Samotná skutočnosť, že účastník konania predmetné zmluvy kvalifikoval ako zmluvný typ ktorý spadá do režimu Obchodného zákonníka (napriek tomu, že vzhľadom na právne postavenie 
p. K. G. B. ako spotrebiteľky mali byť uzatvorené v zmysle zákona o spotrebiteľských úveroch), má za následok, že účastník konania znevýhodnil spotrebiteľku vo vzťahu k zvýšenej právnej ochrane zabezpečenej právnym režimom zákona o spotrebiteľských úveroch. Pokiaľ by sa účastník konania riadil pri uzatváraní zmlúv skutočným postavením žiadateľky o úver, musel by prijať jednoznačný záver, že v prípade žiadateľky o úver ide o spotrebiteľský vzťah, a teda je nutné podriadiť predmetné zmluvy režimu zákona o spotrebiteľských úveroch.
	Z hľadiska rozsahu a dĺžky trvania protiprávneho konania správny orgán pri určení výšky uloženej pokuty vzal do úvahy, že u účastníka konania vo vzťahu k spotrebiteľke išlo o opakovaný postup pri poskytnutí finančných prostriedkov, ktorý vo svojich účinkoch spôsobuje, že zmluvy o spotrebiteľských úveroch nie sú uzavreté v súlade s príslušnými ustanoveniami zákona. Informácia o úrokovej sadzbe spotrebiteľského úveru, ako aj o priemernej hodnote RPMN na príslušný spotrebiteľský úver je pre spotrebiteľa nepochybne relevantná z hľadiska posúdenia výhodnosti poskytovanej služby, pričom v súvislosti s uvedeným je relevantná aj otázka druhu spotrebiteľského úveru. Údaj ohľadom orgánu dozoru umožňuje spotrebiteľovi obrátiť sa v prípade podozrenia nezákonného konania na príslušný orgán bez toho, aby túto informáciu musel spotrebiteľ aktívne vyhľadávať. Informovaním o možnosti mimosúdneho riešenia sporov je možné zamedziť možným zvýšeným nákladom súdneho konania, pričom môže mať za následok aj vyriešenie sporu v skoršom časovom horizonte. V neposlednom rade je potrebné zohľadniť, že spotrebiteľ nebol riadne informovaný o jeho práve na odstúpenie od zmluvy, čo je pre spotrebiteľa významné právo umožňujúce úsporu finančných prostriedkov, resp. predstavujúce možnosť zmluvu predčasne ukončiť v prípade dodatočného zistenia jej nevýhodnosti, za podmienok stanovených zákonom.
	Z hľadiska následkov konania správny orgán poukazuje na skutočnosť, že neuvedenie všetkých zákonom požadovaných údajov neumožňuje spotrebiteľom riadne zoznámenie sa s ponukou úveru, ako aj nezabezpečuje právnu istotu v otázke podmienok spotrebiteľského úveru, nákladoch, právach a záväzkoch, pričom v dôsledku neuvedenia požadovaných náležitostí dochádza k oslabeniu právnej pozície spotrebiteľky v predmetnom zmluvnom vzťahu. Dôležitosť identifikovaných chýbajúcich náležitosti zmluvy o spotrebiteľskom úvere podčiarkuje aj ochrana poskytnutá zo strany zákonodarcu, ktorý v prípade absencie uvedených náležitosti zbavuje úver poplatkov aj samotného úroku.
Pri určovaní výšky správny orgán vzal do úvahy to, že účel právnych predpisov poskytujúcich spotrebiteľom, záujemcom o úver, právo na informácie a istotu pri uzatváraní zmluvných vzťahov týkajúcich sa poskytnutia spotrebiteľského úveru, nebol z dôvodu porušenia povinnosti splnený. Od účastníka konania vzhľadom na jeho podnikanie a ponúkané služby, je pritom opodstatnené očakávať, že koná profesionálne so znalosťou ponúkaných služieb a v súlade s požiadavkami vyplývajúcimi z relevantných predpisov, čo zodpovedá poctivému prístupu v podnikaní. Podľa judikatúry sa vychádza z toho, že predovšetkým spotrebiteľ v dobrej viere uzatvára zmluvu s dodávateľom od ktorého očakáva, že vzhľadom na jeho podnikanie a ponúkaný tovar a služby koná profesionálne a oproti spotrebiteľovi so znalosťou ponúkaného tovaru a služieb, čo zodpovedá poctivému prístupu v podnikaní.
Nesplnením vyššie uvedených povinností vzťahujúcich sa na dojednané zmluvy o spotrebiteľskom úvere nebol naplnený účel sledovaný zákonom o spotrebiteľských úveroch, ktorým je regulácia vzťahov medzi veriteľom a spotrebiteľom tak, aby bola zabezpečená dostatočná ochrana spotrebiteľa pri ponuke a poskytovaní spotrebiteľského úveru. Účastník konania ako veriteľ je povinný dodržiavať všetky zákonom stanovené povinnosti pri poskytovaní spotrebiteľských úverov, za dodržiavanie ktorých zodpovedá objektívne, tzn. bez ohľadu na okolnosti, ktoré spôsobili zistené porušenie povinností. Správny orgán má za to, že pokuta uložená vo výške vyplývajúcej z výroku tohto rozhodnutia je s prihliadnutím na zákonom stanovené medze a hľadiská pokutou primeranou a zároveň pokutou zodpovedajúcou zistenému protiprávnemu stavu, jeho závažnosti, rozsahu, dĺžke, následkom a povahe.
Podkladom pre vydanie rozhodnutia bol presne a spoľahlivo zistený skutkový stav veci, na základe čoho podľa § 59 ods. 2 správneho poriadku odvolací orgán odvolanie zamieta ako nedôvodné.
     Zároveň upozorňujeme účastníka konania, že pokutu uloženú I. st. rozhodnutím je povinný uhradiť do 30 dní odo dňa doručenia tohto rozhodnutia priloženou poštovou poukážkou alebo príkazom na úhradu na účet: Štátna pokladnica, č. ú.: SK57 8180 0000 0070 0006 5068, VS-01280115.

Poučenie: Rozhodnutie o odvolaní je konečné a proti  tomuto  rozhodnutiu  odvolanie  nie je  prípustné. V prípade  nezaplatenia uloženej  pokuty  v stanovenej lehote bude jej plnenie vymáhané v zmysle zákona. Rozhodnutie je preskúmateľné súdom.